Dnes se dočtete:
•	Kdo jsou Jihočeští taťkové
•	Jak jsme provázeli Eda Fagana
•	Temelín a jeho poruchy

Dále uvnitř naleznete:
1	Problém vyhořelého paliva - Kam s ním?
2	Jaderná energetika ve světě
3	Studie EU o nákladech na výrobu elektřiny

Taťkův HLAS
Noviny
sdružení
 Jihočeští taťkové
Speciální číslo
srpen 2001

   Kdo jsou Jihočeští taťkové?

Na začátku byla dvě slova:   „Jihočeští taťkové“

 Nejprve pronesená spíš z recese k odlehčení tehdejší napjaté situace kolem dohad o dostavbě či nedostavbě ETE na jaře 1999. V době, kdy v médiích vrcholila kampaň pro ukončení výstavby elektrárny se nenašel nikdo, kdo by reagoval na nepravdivé zprávy a informace vytržené ze souvislostí. A protože tehdy naše pokusy prosadit se jako soukromé osoby se svým názorem do novin či televize neměly naději na úspěch, přišli jsme s myšlenkou založit občanské sdružení Jihočeští taťkové. S takovým jménem byly najednou dveře do sdělovacích prostředků aspoň trochu pootevřené, i když zpočátku na nás bylo pohlíženo trochu s despektem a víc než naše názory lákal název našeho sdružení. Postupem času jsme si však dokázali získat respekt i mezi novináři a svými ideovými odpůrci.
Proč jsme tady?
 Zaregistrováno jsme byli 14. července 1999. Jsme sdružením ekologickým, podporujícím rozvoj jaderné energetiky v České republice na základě přesvědčení, že výroba elektrické energie v jaderných elektrárnách je v současné době (nejen v České republice) jednou z mála možností výroby energie “ve velkém” s ohledem na poškozování životního prostředí tuhými a plynnými odpady a emisemi skleníkových plynů. Chceme široké veřejnosti vysvětlovat aspekty využití jaderné energetiky, informovat je o stavu znalostí v tomto oboru a o řešení problémů souvisejících s provozem jaderných zařízení se zaměřením na  problematiku provozu jaderných elektráren, zajištění jejich bezpečnosti a problému likvidace jaderných odpadů a vyhořelého paliva.
Existence našeho sdružení nemá a nemůže mít vliv na rozhodování, jestli Temelín ANO nebo NE. O tom rozhodují jiní a jinde. My můžeme svou činností přispět k tomu, aby se lidé jaderných elektráren nebáli! Aby pro ně nebyla jaderná elektrárna hrozivou černou skříňkou. To je náš cíl! 
Kdo jsou naši členové?
První členové sdružení byli pochopitelně naši přátelé a spolupracovníci, pracující na elektrárně Temelín. Je asi logické, že si člověk nejdříve vybírá lidi, které zná a kterým věří. Dnes je nás 181. Zaměstnanců ETE je ve sdružení už méně než polovina. Mezi našimi členy jsou starostové, senátoři, několik cizích státních příslušníků, lidé rozličného věku (od 18ti do 85ti) a také 21 žen. Ty mají totiž v našem sdružení stejná práva jako muži.

Proč „taťkové“?

Proč „taťkové“ a ne otcové (když… Jihočeské matky)?
Když po Vás doma něco vaše děti chtějí, oslovují Vás otče? Myslím, že častější je „taťko“. A především na našich dětech bude soud, co jsme udělali pro to, aby se jim lépe dýchalo a žilo na této (zatím) modré planetě.
A proto ne Jihočeští otcové, 
ale 
   Jihočeští taťkové.
Problém vyhořelého paliva:
 Kam  ním?

	Jedna z největších kritických připomínek  k využívání jaderné energie je problém s  radioaktivními odpady. Speciálně: Co s vyhořelým palivem? Odpůrce jaderné energetiky Vám k tomu řekne, že vyhořelé palivo musíme izolovat po mnoho tisíc let od okolního prostředí, že nikde na světě nebyl dosud tento problém uspokojivě vyřešen a že nechávat toto řešení na našich potomcích je nemorální.

Současný stav
	Jak je tomu ve skutečnosti? Vyhořelé palivo musíme izolovat od okolního prostředí až na 100 000 let! Nikde na světě dosud nikdo neprohlásil vyhořelé palivo za „radioaktivní odpad“ a definitivně ho neuložil. Ne však proto, že by nevěděl jak. Dnes jsou již známé technické metody, jak vyhořelé palivo trvale uložit a to tak, aby neškodilo okolnímu životnímu prostředí. Není tedy ani pravdou, že tento problém přesouváme na naše děti.
	Důvod k tomu, abychom vyhořelé palivo zatím neukládali je někde jinde, než v  naší bezradnosti. Palivo, tedy obohacený uran, je v běžném reaktoru využito velice málo. Pouze  ze  4 %! A přitom dnes už pracují na světě tak zvané rychlé reaktory, které dokáží využít až 20 % energie v palivu. Rychlé reaktory mají však zatím drahý provoz. To se ale může při stále rostoucích cenách plynu a ropy za deset, dvacet let změnit. A pokud bychom už dnes „šoupli“ vyhořelé palivo z dnešních reaktorů půl kilometru pod zem, mohli bychom za pár let už jenom  prstíčkem hrabat.
Budoucnost 
	Další možností, na které se dnes intenzivně pracuje jsou tak zvané transmutační reaktory. V minulosti snili alchymisté o přeměně jiných prvků ve zlato. To už dnes umíme. Pomocí bombardování jiného prvku neutrony vznikne zlato. Je to však tak drahé, že se zlato tímto způsobem vyrábět nevyplatí. My však také umíme přeměňovat prvky s dlouhým poločasem rozpadu na prvky, které mají tento poločas výrazně kratší. Vzhledem k tomu, že právě poločas rozpadu nám určuje, jak dlouho musíme příslušný prvek izolovat, než „přestane svítit“, jde o znalosti velmi cenné.
	Tato metoda, až se ji povede uvést do života mimo laboratoř, nám pomůže k tomu, že radioaktivní odpad nebudeme muset skladovat nepředstavitelných 100 000 let, ale cca 300 až 500 let. Podíváme-li se na pyramidy a jiné staré stavby a uvědomíme-li si pokrok v technologiích od té doby, tak je nám jasné, že likvidace jaderných odpadů nebude problémem. Navíc se dá pří transmutaci ještě využívat uvolněná energie a vyrábět tak elektrický proud.
Nebude to však hned. Zbývá vyřešit několik problémů, jako je chlazení a výběr vhodných materiálů. Na transmutaci se podílí mnoho států, nejvíce USA, ale také Česká republika.. Problém by mohl být vyřešen během dvaceti až čtyřiceti let. Do té doby může být vyhořelé palivo zcela bezpečně uchováváno v meziskladech. První mezisklad je u nás v  Dukovanech na území elektrárny .

Přepracování
Další možností, jak se postarat o vyhořelé palivo je jeho přepracování. Přepracovávající závod mají ve Francii a ve Velké Británii. Jejich služeb využívá kromě domácích elektráren ještě Německo, Švýcarsko a  Japonsko.
Jde o metodu, při které je z vyhořelého paliva separován radioaktivní odpad a to co zbude, tedy uran a plutonium je opět použito jako čerstvé palivo v reaktoru. Takovému palivu se potom říká MOX. Původní uran se tak využije mnohem víc a navíc dochází k výrazné redukci radioaktivních odpadů. Ve vyhořelém palivu je radioaktivních prvků jen asi 3,5 %. Bohužel je tato metoda opět finančně náročná a mohou si ji dovolit jen bohaté státy.

Trvalá úložiště
První trvalé úložiště je v provozu v Novém Mexiku v USA. Slouží pro uložení vysoce radioaktivních odpadů z  vojenského průmyslu. Neslouží pro uložení vyhořelého paliva. Důvod zde už byl uveden. Licenci má na 10 000 let.
Trvalé úložiště by mělo být umístěno v geologicky stabilní hornině. Švédové uvažují o starém solném dole. Podmínkou je, aby se v takovém místě nevyskytovaly spodní vody, které by  mohly vynášet radioaktivitu z porušených kontejnerů na povrch země.
Pro případ České republiky se uvažuje o žulovém masivu, který by měl tvar podobný čočce. To proto, že při pohybu zemských ker se taková čočka nerozbije, ale pouze se naklání. V hloubce asi půl kilometru se potom  vyhloubí velká hala, kam se postupně zavezou kontejnery (nejspíš měděné). Po zavezení veškerého radioaktivního odpadu se přívodní šachty zasypou a zalijí betonem. Na povrchu se zbourají budovy, které sloužily při výstavbě úložiště a vysází se stromy. Za několik let už si málokdo vzpomene, že hluboko pod lesem, kam chodí na houby, leží radioaktivní odpad.

Z činnosti našeho sdružení:

 Provázení exkurzí
Provázeli jsme i pana Eda Fagana:
Je úterý 20. března 2001, devět hodin dopoledne a u informačního střediska ETE je chumel novinářů. Má přijet pan Fagan. Prostudovat dokumentaci. U Zámečku nejsou jen novináři a televizní kamery, ale jsou tu i zástupci sdružení Jihočeští taťkové. Tedy my. Chceme pana Fagana přivítat a předat mu otevřený dopis našeho sdružení, který byl už 19. 3. předán tisku. Píšeme mu, že nejedná rovně, když z rakouských hranic hřímá směrem k chladícím věžím a mluví o zabíjení dětí a ničení životního prostředí a Temelín viděl zatím jenom na fotce. Chceme také pana Fagana provést po elektrárně. Pan ředitel na poslední chvíli povolil vstup amerického právníka za plot a potřebné formality se už vyřizují.
	Zčista jasna se blíží několik automobilů. Rozbalujeme transparent, ale vůz s americkým právníkem jede dál na parkoviště před „ábéčko“. Později jsme zjistili, že ho dokumenty volně přístupné v informačním centru vůbec nezajímají. Následoval rychlý přesun a pana Fagana jsme zastihli za pět minut, jak stojí, jistíc si záda skleněnými dveřmi a odolává náporu několika desítek mikrofonů, kamer a palbě otázek. To už věděl, že s ním nechce mluvit nikdo z vedení, ale ještě nevěděl, že může jít v našem doprovodu na exkurzi. Protlačili jsme se k němu s Janou Machovcovou, které ještě jednou děkuji za tlumočení, a snažili jsme se mu předat otevřený dopis. Chvíli trvalo, než přestal koukat nedůvěřivě a pochopil, že ho opravdu zveme dovnitř. Občas se tázavě ohlédl za sebe. Á pan Pühringer! Dobrý den!
	Nastala licitace jako při bridži: Dobrá, půjdu, ale se svými poradci.“ „Ne. Jen Vy a tlumočník.“ „A já tam celkem ani už nechci. Chtěl bych vidět jen dveře archívu, kde jsou ty tajné dokumenty.“ „No problem.“ „A chtěl bych si potřást rukou s hlavním archivářem a vypít si s ním kávu.“ „Proč ne?“ Domlouváme, že s námi půjde jeden novinář. Z ČTK. Chvíli se to Faganovi nelíbí, ale potom postupuje ke dveřím. Vrací se: „Neřekli jste mi, že je reaktor v provozu. Bojím se.“ Žádá si pět minut na poradu se svými průvodci. Tohle pozvání na exkurzi nečekali. Přichází a říká, že už ani turbínu vidět nechce. A to přitom den předem prohlašoval, že by byla velká hloupost ČEZu, kdyby ho dovnitř nepustil. Řekli jsme mu, že by byla jeho velká hloupost, kdyby dovnitř nešel, když už jsme mu to zařídili. „Dobře tedy, půjdu, ale místo novináře, chci sebou svého poradce“. „Ne“. „Tak já už tam ani jít nepotřebuji“ „Ale to byste přišel o potřesení ruky s archivářem a na to jste se tak těšil.“ Smích a konečný souhlas s exkurzí. Jeho pas jako svátost putuje k sekretářce tiskového mluvčího.
	V areálu viděl pan Fagan jídelnu (i americký právník musí pít), došel si na WC (i americ…), potom byl na strojovně s turbínou, na blokové dozorně a v požadovaném archívu. Cestou tam nás přesvědčoval, že Temelín je ekonomický nesmysl a že se nemůže zaplatit. Věděli jsme odkud vítr fouká. Ale jistě – pan Pavlovec. Když jsme se vraceli zpět k východu z areálu, tak zase kolegovi Zronkovi říkal, že Temelín bude produkovat levnou energii a tím vytlačí z trhu klasické elektrárny a horníci přijdou o práci. I zde víme odkud vítr fouká – pan Pühringer. Ovšem spojovat tyto dva argumenty dohromady? To už jsme nevěřícně kroutili hlavou. Je to ale celkem pochopitelné. Pan Fagan není v daných oblastech odborníkem a říká jenom to, co se dozvěděl od svých „zvatelů“ do Evropy. V posledních dnech pana Fagana čím dál častěji svými nepodloženými argumenty, které on potom jen opakuje, přivádějí do nepříjemných situací.
	Před elektrárnou nám právník poděkoval za umožnění exkurze. Na tiskové konferenci mluvil o tom, že byl náhlým umožněním exkurze zaskočen, že se mu tam ani nechtělo. Na dotaz, jestli viděl na Temelíně něco nebezpečného, odpověděl, že tomu nerozumí a že není schopen rozeznat, co bylo nebezpečnější, jestli strojovna nebo jídelna. Už za toto prohlášení stálo strávit s ním dvě hodiny času a provést ho areálem.

Činnost osvětová
	Jednou z našich hlavních činností je osvěta - informování o jaderné energetice. Během posledních dvou let jsme na besedách oslovili okolo pěti tisíc studentů. Z našich zkušeností vyplývá, že informace mezi obyvateli naši vlasti o jaderné energetice jsou velmi sporé. Přitom je po nich ale velký hlad.
Za besedami  jsou stovky hodin ve vlastním volnu. Pokud se nám však podařilo alespoň trochu zahnat pochyby a strach studentů z Temelína, byl to čas dobře využitý.

Něco pro děti
Pro naše i cizí potomky jsme pořádali akce jako je Podzimní dětský den nebo Mikulášská nadílka. Poslední akcí byl nedávný letní dětský tábor.
Krásnou každoroční akcí pro děti, kde vypomáháme jako pořadatelé, je Pohádkový les. Pořádá se již tradičně na Rudolfově u Českých Budějovic a letos se ho zúčastnilo asi 1250 dětí.
Akce pro děti budou i nadále v našem programu.
	
Studie EU  odhaluje skutečné náklady, Temelín a jeho poruchy, Jaderná energetika ve světě

Studie EU 
Velice zajímavé závěry nedávno přinesla studie Evropské komise dle programu ExternE, zabývající se zkoumáním skutečných nákladů na výrobu elektrické energie při používání různých zdrojů. Zkoumání bylo zahájeno už v roce 1991. Bylo zjištěno, že pokud budou brány v úvahu náklady na zničené životní prostředí a zdraví (tak zvané vnější náklady), náklady na výrobu elektrické energie z uhlí a ropy se zdvojnásobí a náklady na výrobu elektřiny z plynu vzrostou o 30%. 

Zdroj energie	Vnější náklady (cent/kWh)	
Uhlí	4,1-7,3	
Ropa	4,4-7,0	
Rašelina	2,5	
Plyn	1,3-2,3	
Voda	0,4-0,5	
Jádro	0,4	
Vítr	0,1-0,2	

Poznámka: Běžné vnitřní náklady jsou asi 4 centy/kWh.
Co se týče jádra, uvažuje metodologie výpočtu  vnějších nákladů celý palivový cyklus, včetně radioaktivních emisí a všech výpustí do prostředí, radiačních vlivů na celou veřejnost a rizik havárií.
Temelín a jeho poruchy
Odpůrce elektrárny je rozhořčen, laik kroutí hlavou. Kvůli čemu? Na přece kvůli poruchám na Temelíně.
Vychytávají se mouchy, zařízení se zkouší, a pracovníci na Temelíně zjišťují, jak které systémy nejlépe provozovat. Praxe ve světě běžná, počet poruch (odstavení bloku, odstavení turbíny, úniky oleje, vibrace atd.) též ve světě běžný. Rozdíl je v tom, že dosud žádná jaderná elektrárna na světě nepodávala o průběhu svého spouštění tolik informací, jako Temelín. Díky dohodě z Melku s Rakouskem dávají temelínští do Vídně informaci například o úniku několika desítek litrů oleje. Je to spouštění elektrárny „v přímém přenosu“. ČEZ je v situaci automobilové firmy, která testuje prototyp svého nového vozu a je kritizována, že „už zase museli měnit převodovku, a ty brzdové destičky nic nevydržely a kdyby neudělali úpravy na řízení, tak  by to nejezdilo.....“. Toto přece normální člověk vůbec neví. My vidíme až odzkoušený, „odladěný“ a nablýskaný automobil za výlohou obchodu. Stejně tak tomu je u naprosté většiny jaderných elektráren ve světě.
Jaderná energetika ve světě
Ve světě je v provozu přibližně 435 jaderných bloků. Asi 35 je jich ve výstavbě. Po Černobylské katastrofě došlo k ochlazení zájmu o jadernou energetiku. Jedním z důvodů byl strach obyvatel z další možné havárie, dalším důvodem bylo zvýšení investiční náročnosti jaderných elektráren díky mnoha vylepšením pro zvýšení bezpečnosti. Nedávná energetická krize v Kalifornii a problém skleníkového efektu však zdá se znamená určitou renesanci jaderné energetiky. Z vyspělých států staví nové jaderky Japonsko, o výstavbě nových zdrojů vážně uvažují například právě v USA. V Evropě se mluví o stavbě nového jaderného reaktoru ve Finsku a nyní nově i ve Velké Británii. Švédsko už fakticky zastavilo svůj odklon od jaderné energetiky a dokonce otevřelo některé jaderné obory na vysokých školách. V Německu se dohodli politici s výrobci o postupném útlumu jaderné energetiky. 
Na využití jaderné energie jsou názory různé. Je však daleko doba, kdy se budeme moci bez jaderných reaktorů na Zemi obejít. Pro někoho bohužel. Zatím však nic lepšího nemáme.
Noviny Taťkův HLAS vydává výbor občanského sdružení Jihočeští taťkové.
Autoři článků: Ing. Zronek, Ing.Tyc
Spojení na sdružení Jihočeští taťkové:
Telefon: 0603/426947; kontaktní adresa: Jiří Tyc, Dr. Bureše 13, České Budějovice, 37005;                                 elektronická adresa: j.tatkove@seznam.cz; internetová adresa: http://j-tatkove.hyperlink.cz

Toto číslo vychází u příležitosti výstavy Země živitelka 2001.